Ана Ахматова
Гост

Превод от руски: Иван Николов, 1974

chitanka.info

И отново над тъмната къща

сняг се сипе — ситен и лек,

аз останах една и съща,

но при мене идва човек.

Аз го питах какво ще иска.

Рече: „С тебе — и в ада макар.“

Пошегувах се: „Ами риска

да ни стане бедата другар?“

Към цветята, които будуват,

свойта суха ръка приближи:

„Разкажи ми как те целуват,

как целуваш ти, разкажи.“

Нито пръстенът сватбен го сепна,

нито скръбното ми сърце.

И едничък мускул не трепна

върху злото му светло лице.

Беше радостен да узнае,

че надмогва своята страст

и че нищо от мен не желае,

а пък всичко му давам аз!

1 януари 1914

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.